Grũnewald

​ Oltar je bio namjenjen redovnicima liječnicima. Zbog toga svaka slika na zatvorenoj strani [|Issenheimskog] oltara podsjeća na rane, bolesti i iscjeljenje, aludirajući na iscjeljiteljsku moć vjere. Središnja slika zatvorenog oltara prikazuje [|Raspeće]. Na užim retablima su, s lijeva Sveti Sebastijan (poznat kao “kužni svetac” zbog svojih rana od strijela koje su podsjećale na rane od kuge), a s desna Sveti Antun Padovanski (koji je bio poznat kao zacijeljitelj), dok je na plitkom retablu ispod njih oslikana Pietá (Oplakivanje Krista). Na Raspeću je naglasak na Kristovoj fizičkoj patnji i njegovim ranama (što se dovodi u vezu s monasima koji su bili liječnici za kožne bolesti). Grünwald je istaknuo rane svojom revolucionarnom uporabom boje, npr. zelenkasta boja tijela podsjeća na trovanje krvi (gangrenu), a tamno sivo nebo i crvene draperije su eko Isusove krvi, kao da želi uvećati dramatični dojam prikaza. Kraci križa su savijeni pod Kristovom težinom, a ekspresionistički prikaz Krista nije nimalo nalik dotadašnjem preovladavajućem idealiziranom prikazu.

Na Grünewaldov prikaz Krista je utjecao tajanstveni spis iz 14. stoljeća koji daje opis viđenja švedske svetice, Svete Brigite: “Kruna od trnja mu je bila čvrsto utisnuta odozgo na glavu do polovice čela, dok mu je krv liptala od rana njezina trnja ... Boja smrti se širila kroz njegovo tijelo ... koljena ukočena ... stopala zgrčena i uvrnuta ... Zgrčeni prsti na bolno ispruženim rukama.” Prvi dojam što ga ostavlja prizor raspeća nadilazi svaki opis. Krist ne samo da umire nego je sasvim jasno i da strašno pati. Njegova koža, a važno je zapamtiti tko je ovo prvotno gledao, pada u naborima oko njegova kostura, izranjavana bičevima koji su korišteni za njegovo mučenje, kao i slomljenim trnjem koje pada s njegove krune.

To je slika prestrašenog, očajnog ljudskog bića. Ne čini vas svjesnima kršćanskog boga, nego i našeg života ovdje na zemlji. Čini se skoro nekršćanskom, ili bar heretičkom, kao da je Kristova božanstvenost zbilja dovedena u pitanje. Ali iznad svega, prikaz je neopisivo lijep. Drugi tabloi oko ove centralne slike, skoro su nevidljivi. Oltar ima tri različita položaja i u muzeju je djelo rastvoreno tako kako bismo bili u mogućnosti vidjeti sve dijelove simultano. Obično je samo prizor raspeća bio vidljiv, nedjeljama i u neke druge dane svetaca, unutrašnje slike bi bile otkrivene. Jedna mnogo manje uvjerljiva slika uskrsnuća, sa smiješećim, skoro djetinjastim prikazom Krista okruženog svjetlošću, služi kako bi se pojačala snaga i humanost muke na križu – neuvjerljiva slika Krista u svojoj veličanstvenosti jednostavno ne pruža dovoljnu težinu onom što se dogodilo prije. Posljednja pozicija otkriva kamene skulpture Nicholasa od Hagenaua, koje su u biti originalne strukture oltara na koji je kasnije Grünewald dodao svoje prizore.

Ako na trenutak pomislite o ovom djelu u suvremenim okvirima, ono postaje moćno. Ovdje imamo umjetnika koji obrađuje temu koju bi njegovi gledatelji i naručitelji sigurno radije zaboravili. Do izražaja dolaze patnje pacijenata, ali također i podijeljene s figurom Krista, koja ni u čemu ne negira neizmjeran teret boli. Ne samo to, ta figura uspijeva izaći iz okruženja bolnice i dotaknuti bit ljudskog stanja samog, bez uveličavanja svojih naručitelja ili smatranja ih nevažnima. On koristi već postojeći okvir, prisvajajući i pojačavajući postojeći umjetnički rad, kako bi postigao ovo čudesno djelo. Na kraju, pruža sumnjivo spasenje, utjehu bolesnima, ali bez sumnje opterećenu vlastitim strahovima i nesigurnom vjerom.

S Kristove lijeve strane stoji Sveti Ivan Krstitelj pokazujući prstom na Krista, dok pored njega, u crnilu pozadine, stoji krvavi natpis na latinskom: “On se mora podići, a ja spustiti,” aluzija na Kristovu važniju ulogu. Pored Ivanovih nogu je žrtveno janje s križem u ustima, dok njegova krv kapa u pehar simbolizirajući Svetu Euharistiju. S Kristove desne strane Sveta Marija Magdalena sklapa ruke u tjeskobnoj molitvi, a krivulja njenih ruku se ponavlja u rukama Djevice Marije koju iznad nje pridržava Sveti Ivan. Tamno nebo je u skladu s opisom iz Biblije koji navodi pomračinu sunca koja je uslijedila, ali i simbolično predstavlja samu smrt kao nedostatak svjetla.

Ispod Raspeća, na zatvorenoj bazi (predella), Grünewald je prikazao Oplakivanje Krista na kojemu je Krist umotan u rasparane prljave plahte ispred snježnog alpskog pejzaža s ogoljenim drvećem. I snijeg i golo drveće su prirodne metafore koje odjekuju Kristovu smrt.

Oltar je obično držan zatvorenim i ovo su bile scene ispred kojih su bolesnici ispovijedali svoje grijehe i molili za ozdravljenje. No nedjeljama i za svetkovina oltar se otvarao i iznenađivao svojim sjajnim bojama i pozitivnim scenama. Na lijevom retablu prikazano je Navještenje smješteno u interijer gotičke katedrale, u sredini je Djevica s Djetetom i korom anđela ispred veličanstvenog pejzaža, a s desne strane je Uskrsnuće Kristovo. Na [|Uskrsnuću], Kristova duhovna preobrazba je prikazana u uznesenju njegova vijugavog i poluprozirnog tijela koje lebdi i kao da isijava svjetlost, poistovjećujući se s vatrenim sunčevim diskom koji se pojavljuje usred noći. U kontrastu s ovakvim Kristom su rimski vojnici koji zbog svoje grešne nezainteresiranosti padaju u kamenitu tamu.



**Matthias Grünewald** ili **Mathis Gothart Nithart** (Würzburg, između 1475./1480. – Halle an der Saale, 31. kolovoza 1528.) bio je njemački slikar.

​ Detalji njegova života poprilično su nerazjašnjeni za slikara tako velikog značaja kakvog je bio Grünewald za svog vremena. Vjerojatno je rođen u Würzburg tijekom 15. stoljeća. Njegovo ime sigurno nije bilo Grünewald, što je pogreška autora iz 17.stoljeća Joachima von Sandrarta, koji ga je pobrkao sa drugim umjetnikom. U starim dokumentima nalazimo ga pod imenom „Mathis der Maler“, te znamo da se je koristio sa dva prezimena Gothart i Nithardt, i da je njegov monogram bio M.G.N. (Mathis Gothard Nithart). Od oko 1500. čini se da je živio u Seligenstadtu, a od 1510. do 1525. služio je na dvoru u Rhinelandu kao slikar i vjerojatno arhitekt (ili barem kao nadzornik građevinarskih radova). To radno mjesto napušta 1525. (moguće radi svojeg vjerskog priklanjanja protestantizmu). Umro je u Halleu 1528. godine. ​Sveti Ivan Evanđelista ( neki vjeruju da je to samoportret). Nažalost mali je broj njegovih djela sačuvan, a ona koja jesu isključivo su religioznog sadržaja. Saćuvano je odprilike 10 slika i 35 crteža a ostali su izgubljeni u Baltićkom moru ili kao ratni pljen na putu u Švedsku. Među njima je i //Isenheimski oltar// (dovršen 1515.). koji se danas čuva u Muzeju Unterlinden u Colmaru (Francuska). Grünevaldovo slikarstvo nosi odjek kasne gotike iako u sebi sadrži neke elemente renesanse (kao što je poznavanje perspektive), zato se Grünewalda može u literaturi naći svrstanog među renesansne slikare sjeverne Europe. Njegov izrazito individualni stil očituje se naturalizmom, dramatičnom formom, ekspresijom likova, živom bojom i svijetlom.

**Izvori podataka:** //Tekst// http://hr.wikipedia.org/wiki/Isenheimski_oltar http://artefact.mi2.hr/_a02/lang_hr/write_esche_hr.htm [] [] //[]

Fotografije// http://www1.fccj.edu/cgroves/2236docs/test2/Grunewald-Altarpiece.jpg http://www.art.com/products/p12618968-sa-i1641489/matthias-gruenewald-christ-on-the-cross-detail-from-the-central-crucifixion-panel-of-the-isenheim-altarpiece.htm http://www.wga.hu/frames-e.html?/html/g/grunewal/2isenhei/1view/1view1c3.html http://www.wga.hu/frames-e.html?/html/g/grunewal/2isenhei/1view/1view1c1.html http://www.seaburyhall.com/library/RenaissanceArt/crucifixionisenhem.jpg [] [] []