Paul+Gauguin


 * Eug ène Henri Paul Gauguin **

==== francuski slikar i grafičar, rođen je u Parizu, 7. lipnja 1848. Bio je bankovni činovnik i slikar amater, a nakon poznanstva s Camilleom Pissarrom napustio je posao i posvetio se umjetnosti. U početnoj fazi je pod utjecajem impresionista, a poslije se priklanja postimpresionizmu. Sa skupinom istomišljenika odlazi 1886. godine u Pont Aveu i slika bretonske pejzaže i folklor, a na poziv van Gogha odlazi 1888. u Provansu, ali u njihovim odnosima ubrzo dolazi do napetosti i raskida. Na Tahiti odlazi prvi put 1891., a 1895. definitivno odlazi u Francusku Polineziju, u Atuonu na otočju Marquises, gdje je umro 8. svibnja 1903. zbog posljedica bolesti srca i sifilisa. Slika " [|Bretonsko selo pod snijegom] " je ostala nedovršena. Njegove polinezijske teme svode se na prikazivanje animalne ljepote ženskog tijela u šaroliko ukrašenim tkanjima u gustom zelenilu tropske vegetacije. Svoje doživljaje i ispovijesti objavio je u knjigama „Noa Noa“ i „Prije i poslije“. Utjecao je na razvoj ekspresionizma i formiranje fovizma. Neka od njegovih najpoznatijih djela su: „ [|Žuti Krist] “, „ Dvije žene na plaži “ i //** "Odakle dolazimo? Što smo? Kamo idemo?" **// ====.

[[image:002_Odakle_dolazimo.jpg width="639" height="230" align="center"]]
// Godina nastanka: 1897. Slikarska tehnika: Ulje na platnu Dimenzije djela: 139 x 375 cm //

//**Mišljenje i tumačenje djela:**//
====Gauguin je ovu sliku smatrao svojim remek djelom. Stvarao je iz mašte izravno kistom. Sirovi potezi kista na grubom platnu kritičari su procjenjivali primitivnom. ==== ====**Originalna slika se nalazi u //Bostonu, Museum of fine arts//** ® ==== ==== Izgled slike odaje nemarnost i nedovršenost, no prema Gauguinu pokazuje kako drugi teško mogu suditi o nečijem djelu. Napisao je kako je stvarao svoje djelo ističući kako stručnjaci precjenjuju brzinu i spontanost kojom on stvara te kako je ovu sliku radio cijeli dan i noć kroz mjesec dana uz strašnu groznicu. Gauguin je vjerovao da ovo djelo premašuje sva njegova prethodna djela i da nikad neće napraviti nešto poput toga. Tim povodom postavlja pitanje gdje zapravo počinje stvaranje i gdje je završetak stvaranja umjetničkog djela. Navodi da najveće emocije skrivene u njegovom biću naviru u jednom trenutku i tada ih on prenosi na platno. Ističe da nitko ne zna kada je, najvjerojatnije podsvjesno, djelo začeto u dubini umjetnikove duše. Gauguinu je ova slika predstavljala oporuku, te se, nakon što ju je završio, pokušao ubiti, ali pokušaj trovanja arsenom nije uspio. Ako sagledamo okolnosti i duševno stanje u kojem je umjetnik stvarao ovo djelo, možemo smatrati da je Gauguin zaista pokušao prenijeti svoje emocije na neposredan, izvoran način s ciljem da svijetu predoči svoju umjetničku snagu ====

**//Tema djela://**

Naslov ove Gauguinove slike je: Odakle dolazimo? Što smo mi? Kamo idemo? U svom djelu slikar postavlja pitanja o ljudskom postojanju. Njena dvosmislenost podsjeća na san ili viziju u kojoj su postavljena ta pitanja, ali se ne daje izričit odgovor. Gauguin se 1985. godine trajno nastanio na otocima južnog Pacifika, te su svijetle boje njihova krajolika poslužile kao inspiracija za izgled ovog djela. Gauguin je zamislio da se značenje ovog djela može „iščitati“ zdesna nalijevo. O njoj kaže slijedeće: "Htio sam prije smrti da napravim jedno veliko platno koje sam dugo imao u glavi i radio sam dan i noć u velikoj groznici… Vjerujem da ovo platno ne samo da nadilazi po vrijednosti prethodna, nego da nikada neću napraviti bolju ni sličnu sliku. U nju sam prije svoje smrti uložio svu snagu, toliko tužne strasti i viziju tako čistu da preuranjenost iščezava, a život iz nje izbija."

Ovu veliku sliku je Gauguin opisao: " U donjem desnom uglu je dijete koje spava i tri žene u sjedećem položaju. Dvije figure obučene u ljubičasto povjeravaju svoje misli jedna drugoj. Ogromna figura koja čuči, van svakih proporcija, sa podignutom rukom i sa čuđenjem gleda u ove dvije koje se usuđuju da misle o svojoj sudbini. Figura u sredini bere voće. Dvije mačke u blizini djeteta. Idol, sa misteriozno i simetrično podignutim rukama, kao da pokazuje na one koji su ispod njega. Djevojka koja sjedi (Gauguinova "žena" Pahura) izgleda kao da sluša idola. Na kraju, stara žena ,koja se pojavljuje da prihvati sve, završava priču.

Na njenim nogama nepoznata bijela ptica predstavlja uzaludnost riječi. Scena je smještena na obalu male rijeke u šumi. U pozadini je ocean, a ispod njega planine." Npr. njegova slika Vizija poslije mise (1888) predstavlja seoske žene na istoj plohi s vizijom anđela koji se bori s Jakovom, sve pojednostavljeno i plošno. Želio je uhvatiti jednostavnu, direktnu vjeru tih jednostavnih ljudi, dok su mu boje jake i nestvarne te simboliziraju viziju. Njegove su enigmatske figure, plošno prikazane i definirane tamnim obrisima.

Gauguin je volio nataknuti kako njegove slike nose duboke istine o životu, obično im davajući uzbudljive nazive. Nikad više je djelomice književni refren koji krešti gavran u pjesmi Edgara Allana Poea ističući krajnju odvojenost od mrtve ljubavi. Gauguin je čak stavio vranu u sliku. On je bio i dekorativniji umjetnik od svojih prethodnika. Znao je ispuniti plohe raznim biljkama tvoreći uzorke linija tvoreći prijelaze od ženskog tijela do okoline. Na slici Nikad više ili Odakle dolazimo? Što smo? Kamo idemo? (1897.) sve je ovo čarobno uklopljeno. Dekoracije samo ističu našu nelagodnu svjesnost djevojkine bolesti, a bliski zidovi i likovi koji su se spojili s pozadinom stvaraju tešku atmosferu tihih tajni.